Analyse+av+et+utdrag+fra+Njålssagaen+Par10

Analyse av utdrag fra Njålssaga Skrevet av: Par 10, Tone M. Mossige og Tonje Bjerga

Njålssagaen er en av de mest berømte islendingesagaene. Den ble skrevet ned på 1200- tallet, av en ukjent forfatter. Handlingen foregår mellom år 930 og 1020. Da kristendommen ble innført på Island rundt år 1000,sier det seg selv at handlingen har flere kristne trekk. Njålssaga regnes i dag som den mest betydningsfulle av norrøne sagaer. Men, allikevel diskuteres det om hvor mye av den som er sann, og hvor mye forfatteren har diktet opp for lesingens skyld. Du kan lese mer om sagen, og hva den handler om på[| Wikipedia] eller [|Caplex]

Denne analysen baserer seg kun på et utdrag av Njålssagaen, som tar for seg Hallgjerds forhold til tre menn. Alle tre mennene blir drept som en følge av noe Hallgjerd gjør. De to første blir drept av fosterfaren til Hallgjerd, Tjostolv. Han siste, og viktigste, er [|Gunnar fra Lidarende]. Gunnar blir dømt til å forlate landet etter å ha deltatt i flere kamper, der han har drept mange menn. Men han gjør ikke dette, og dermed er han [|fredløs]. Hans fiender kommer for å drepe ham, og han kjemper veldig godt. Men, buen hans blir etter hvert kuttet, og hans kone nekter å hjelpe ham å fikse den, fordi hun skal hevne en ørefik han har gitt henne for lenge siden. Han fortsetter å kjempe tappert, men blir til slutt drept.

Tema i dette utdraget er kvinnens rolle idet norrøne samfunnet. Hallgjerd, som er hovedpersonen, er det du vil kalle en ”sterk” kvinne på denne tida Kvinner i vikingtiden hadde ofte en del makt, og de var ganske likestilt med mannen. Det var de som tok over om mannen var ute på vikingtokter eller andre reiser. Sånn sett skiller ikke Hallgjerd seg særlig ut, ved å ikke ville bli dominert av sin mann. Men, sinnet til Hallgjerd er farlig. Som regel var vikingkvinnene veldig trofaste mot sine menn, og vi hører om kvinner som Njåls kone, som valgte å brenne inne med ham, selv om hun var fri. Slike handlinger bunner i tanken om hvor viktig ære var på den tida. Hallgjerd skiller seg ut fra den vanlige norrøne kvinnen ved at hun lar sinnet styre seg, og tar likestillingen til et annet nivå enn de andre sagakvinnene gjør.Les mer om de ulike kjønnsrollene i norrøn tid [|her].

Hallgjerd er datteren til Hoskuld, sønn av Dala - Koll. Helt fra Hallgjerd er et barn, beskrives hun som svært vakker, litt storvokst, med langt, vakkert hår. Når hun blir eldre får hun kallenavnet Langbrok (som kan oversettes med langbukse), fordi hun er storvokst. Hun er ”brålynt” og ”hardhuga”, altså sta og snarsint. Hun er også uavhengig, og svært langsint. Dette temperamentet blir grunnen til mange av kampene hennes ektemenn må kjempe. Etter hvert sprer det seg at Hallgjerd er ”farlig”, og at et forhold med henne bare fører til problemer. Både Torvald og Gunnar blir advart om personligheten hennes før de frir til henne, men de bryr seg ikke noe om det. Det virker som om Hallgjerd har en så stor tiltrekningskraft, eller er så vakker, at hun gjør alle mennene hun treffer blinde for eventuelle ”feil” hun måtte ha.

Gunnar er sønnen til Håmund, og sønnesønnen til Gunnar Baugsson. Slektsreferansen har ingenting å si for handlingen i dette utdraget, men det er et viktig trekk/kjennetegn for alle islendingesagaer. Gunnar er den som kan alt. Han er best i alle våpen, i alle sporter, leker og konkurranser. Han er vakker, han oppfører seg godt, er rik, gavmild og trofast. Allikevel gir han Hallgjerd en ørefik når han oppdager at hun serverer dem tjuvegods til middag. Moren til Gunnar heter Rannveig, og også hun er enig i beslutningen til Hallgjerd om å ikke hjelpe Gunnar i kampen. De synes begge at han har oppført seg dårlig, og skal huske hans skam lenge. Egentlig skaper Hallgjerd og Gunnar en slags dominoeffekt, ved at de begge hevner seg fordi de synes den andre har gjort noe skamfullt. Gunnar straffer Hallgjerd for skammen hun har påført ham, ved å gi henne en ørefik. Hun straffer han for skammen han har påført henne, ved å la ham bli drept heller enn å hjelpe til. Blodhevn er et blodig eksempel på dominoeffekten islendingene skapte ved å alltid ta hevn, og alltid sette ære foran alt annet.

Klimakset, og vendepunktet, er når Hallgjerd nekter å hjelpe sin ektemann. Da vet vi at Gunnar kommer til å bli drept i kampen, og i tillegg bekrefter denne handlingen det vi vet fra før, at temperamentet til Hallgjerd er farlig, og at Gunnar aldri skulle ha involvert seg med henne.

Njåls saga er skrevet i autoral referende synsvinkel. Denne fortellermåten får også sagaen til å føles mye kaldere og mer brutal, fordi det er bare rett på sak hele tiden. Ett eksempel på dette er ett utdrag fra sagaen; //Hallgjerd var ute og såg at øksa var blodut. Han kasta gullringen bort til henne, "Kva nytt har du no Â fortelja?" sa ho, "og kvifor er det blod på øksa di?" Han sa: "Ikkje veit eg kva du vil seia til dette, men no seier eg deg drapet på Glum." "Det var vel du som gjorde det," seier ho. "Slik er det," seier han. "Du er ikkje borte i leiken," sa ho og lo.// For mange, kan denne fortellermåten være vanskelig å fordøye, fordi det skjer noe hele tiden, det er ingen pauser hvor vi får vite om tanker eller følelser til personene.

Det er variasjon mellom referat og scene, og noen av referatene er svært kortefattet, mens andre er lange og har stor betydning. I islendingsagaer er miljøet svært sjeldent beskrevet, det samme gjelder stemninger, alt er enkelt. Man får ikke noe konkret inntrykk av hvordan det ser ut der handlinga foregår, og en må bruke fantasien mye. Det utdraget av Njåls saga som vi har lest, er kronologisk framstilt, men frampek om hva som kommer til å skje. Ett eksempel på dette er når Hrut og Gunnar står og snakker sammen om Hallgjerd; //Hrut sa: "Du er ein staut og gild mann, men i henne (Hallgjerd) bur det noko av kvart, og eg vil ikkje stikka noko under stolen."// Komposisjonen i sagaen er så typisk for sagaer. Handlinga blir tid- og stedfeset, samtidig som det blir gjort rede på personenes slektskapsforhold.